Jag trappar upp till hotnivå zeta, kanske epsilon.
Jag känner inte till era hotnivåer.
Curtains organisation växer snabbt.
Och fler har fallit i vaken koma.
Tydligen hade alla klagat på stel nacke.
Det kan vara en följd av programmet.
-Varför ler Constance? -Curtain gjorde det.
Hon var misstänksamt snäll mot mig.
Vi vill att de ska vara sig själva.
Garrisons bok?
Om nån vet hur man upphäver det, så är det hon.
Det är Wetheralls världsåskådningstvätt.
Fotoreceptorerna i ögat chockas.
-Det kan få hjärnan att återställas. -Vrid spaken.
Han vred inte om i tid.
Vi måste ta bort Curtain omedelbart.
Det är en rejäl dos duskört. Det borde vara i timmar.
Bra. Vi har en lång resa framför oss.
-Där. -Va? Kan du vara mer specifik?
Vänster vid handträdet.
-Vad? -Trädet som ser ut som en hand?
Handträdet! Milligan, vänster!
Förlåt. Jag har känslor.
-Är det här gömstället? -Eventuellt.
Ser man på.
Ser man på, ser man på.
Hej, mamma.
Mamma? Jösses.
Det här är förtjusande.
Hej, Nummer.
-Nummer? -Nummer är hennes förnamn.
Jag är glad att jag känner igen dig.
Mamma har tagit det bra trots att du övergav oss.
Väldigt bra.
Det här är min familj, allihopa.
Min mamma Rowena.
-Min syster Charity. -Hej.
Och min bror...
Min syster Charity och madam Chops.
Trevligt att träffas.
Och min bror... Ett.
Ett? Två?
Så varför kommer du krypande tillbaka?
Vad behöver du?
Vi behöver din...
Din hjälp.
Se till att de andra inte tappar bort oss. Det blir förrädiskt.
-Godkänt. -Ja, gör det.
Det behövs inte.
Som tillförordnad direktör får jag...
-Självutnämnd. -Inte officiellt.
Fortsätt köra, Erika.
Godkänt.
Har du rymt med ett geni?
Ett ont geni, ja.
Och du tog dem till vårt hus?
-Får vi träffa honom? -Eller henne.
Han är faktiskt min bror och jag tycker att ondska är lite överexploaterat.
Men jag tycker att ni ska vara stolta över Nummer två.
Hon är en fin människa.
-Hon är underbar. -Verkligen.
Det är en lättnad att höra att min syster äntligen har fått vänner.
-Ett! -Jag var uppriktig!
Han var snäll mot dig. Hoppa inte på honom.
-Självklart tar du hans parti. -Då var det dags igen.
-Hon döpte dig till "Ett". -Ja.
-Du är yngst! -Det lät bra.
Vi behöver nånstans att bo. Ett gömställe. Vi är jagade.
Praktiskt.
-Så det här är familjelivet? -Det verkar så.
Världsåskådningstvätten måste fixas.
Vem vet när Constance och Benedict slocknar.
Vi behöver delar, elverktyg.
-Vi har verktyg. -Herregud.
Delar också.
Er uppmärksamhet, tack.
Jag har bestämt att ni får stanna.
Men ni måste jobba för maten.
Vi ligger långt efter med utbyggnaden.
Huset har redan 17 sovrum, mamma.
Vi bryter vår egen sten.
Det är tidskrävande, men tillfredsställande.
Jag får så mycket förståelse.
Vi måste få ut Curtain ur bilen.
Det är så kul att se er springa runt. Så upptagna.
Vi behöver hjälp. Det här är för din skull.
Gör det inte för min skull.
Du kan vara timmar från att hamna i koma.
Jag mår fantastiskt.
Jag behöver en bättre lins.
Saker som reflekterar, bryter och reläar finns i skåpet.
Här, saker som hänger ihop, blandar ihop och konturerar.
Där borta finns...
...spik.
Vad händer när Curtain vaknar?
Herr Benedict tror att han kan nå honom.
Självklart säger han det. Han är glad.
Det funkade inte sist.
Det hjälper inte att prata med dr Curtain.
Vi måste stoppa honom.
Han är skurken.
-Men herr Benedict vill... -Rädda honom.
Ja.
Vi kanske måste rädda skurken om vi kan.
Det kanske är enda sättet att vinna.
VÄRLDSMÄSTERSKAP
VÄRLDSMÄSTARE I TIMMERTURNERING
Hur mår du?
Jösses.
Inspirerad.
Och förrådd.
Vad?
Drogade du mig? Knockade mig?
En pil.
Så ohyfsat. Det är under din värdighet.
Jag var tvungen att få ut dig.
Bort från noviserna och ja-sägarna.
Nathaniel, det du gör...
Hjälper folk. Det hjälpte dig.
Nej, det är konstgjort.
Och ja, det känns så bra, men det hjälper ingen.
Det är faktiskt ganska skadligt.
Folk blir helt tomma, de blir katatoniska.
Det finns inga bevis för att mitt system orsakar...
Jag såg det. Jag vet att du också såg det. Du lever i förnekelse.
Du tänker inte på nån.
Det handlar fortfarande om kontroll.
Snälla. Du känner mig inte så väl som du tror.
Jag trodde det, men jag kanske hade fel.
Jag kan inte låta dig göra det här.
Du har inget val.
Mitt folk är redan på väg.
De hittar oss aldrig. Vi är långt från civilisationen.
Vi är 16 km från franska gränsen i sydvästra Luxemburg.
Tror du inte att jag har läst på?
Att jag inte förutsåg allt du kunde göra?
Det är snarare två mil.
De kommer fem minuter senare.
-Vad är det? -Vad?
-Vad är det med din nacke? -Inget.
Ditt folk tacklade mig.
-Hur länge har det varit så? -Några dagar. Vadå då?
-Sluta försöka byta ämne. -Det här är ämnet. Jag frågar bara.
Hur länge har det varit så?
Nicholas.
DEN MYSTISKA BENEDICT-KLUBBEN
BASERAD PÅ ROMANEN "DEN MYSTISKA BENEDICT-KLUBBEN"
AV TRENTON LEE STEWART
Du verkar ha hittat en trevlig grupp.
Har du adopterat nåt av barnen?
Nej.
De verkar trevliga.
Föräldralösa?
Ett föräldralöst barn uppskattar vad det innebär att ha ett kärleksfullt hem.
Jag har ofta undrat hur du klarar dig i den kaotiska mardrömmen där ute.
Det är inte så kaotiskt.
I normala fall. Just nu är det ganska kaotiskt.
Det hade varit trevligt att höra av dig.
Du svarar aldrig i telefon.
Det är irriterande.
Vi har inte tid att prata. Vi har jobb att göra.
Den här är fin.
Jag har sparat den åt dig.
Tack.
Den passar inte mig.
Tänkte att den skulle funka bättre med ditt konstiga svingmönster.
Tack.
Jag skickade brev, förresten.
Du kunde ha svarat.
Jag tänker inte snoka reda på min egen dotters adress.
Det står på kuvertet.
Vissa av oss är lyckliga där vi är.
Men inte alla.
Har du aldrig velat åka härifrån? Nånsin?
Det finns för mycket att göra här.
Jag vet att du tror det, men annorlunda är inte lika med bättre!
Det är normalt att vilja se världen.
Träffa nya människor.
Nya människor. Hemska prioriteringar.
Den rätta prioriteten är väl att bygga
ett fängelse av gästrum.
Får jag komma med en observation?
Hjärntrick, menar du?
På tio år kan jag nog lösa det här,
men jag måste förbereda mitt försvar.
Har du en karta över egendomen?
Jag har en detaljerad karta.
Den är inramad i foajén. Du kan ta ner den.
Ett kan visa dig.
Inga problem.
Ett,
är den här livsstilen kvävande?
Nej!
Jag var precis på amatörradion.
Det är ett bra sätt att hålla kontakten, men ändå stanna kvar.
Världen i dina händer.
Gamle Vandenpuig sa nåt lustigt.
Folk i stan frågar efter oss.
Fler nya människor.
Gråa människor.
De har hittat oss.
Milligan!
Nicholas?
Du måste vakna. Vakna!
Det ser rörigt ut, men vi försöker...
-Vi har inte tid. De grå kommer. -Egendomen är försvarbar.
Jag har många idéer, men vi behöver alla.
-Uppfattat. -Okej.
Varför måste vi ha konflikt?
Okej. Alla utom kanske Constance.
Vi skulle behöva hennes tankekraft nu.
-Vi blir attackerade. -Kate.
Jag kan inte välja att göra det.
Det bara händer och det är helt okej.
Sticky, Reynie, Kate, Dipika. Vi har jobb att göra.
Constance, gå in i huset för din egen säkerhet.
Jag kanske tar en promenad.
Det finns ett fint 2 000-bitarspussel där inne.
Spännande.
Snälla.
Snälla, jag vet inte vad jag ska göra.
Du måste komma tillbaka.
Du hade rätt. Det har alltid handlat om kontroll.
Och ja, jag visste att det var fel.
Om jag övertygade dig att det var bra
trodde jag att du skulle tycka att jag var bra.
Du måste komma tillbaka. Du måste fixa det här, fixa oss.
Du måste ställa allt till rätta.
Jag älskar dig, Nicholas.
Jag önskar att vi hade kommit tidigare.
Låtsades du?
Jag har det snart.
Vad är det?
Tre bilar, på väg hitåt.
Hoppas att de är redo.
Vild stjärna! Vild stjärna!
En kom igenom.
Varför?
Enda sättet att nå fram till dig var att få dig att tro att du förlorat mig.
Hur?
Barnen skapade en anordning för att vända lyckan.
Innan den gick sönder fungerade den på mig.
Jag valde att dölja det.
En lömsk plan. Jag måste respektera det.
Men det förändrar inget.
-Jag tror dig inte. -Inte?
Även om du inte erkänner det, så var det du kände för en stund sen verkligt.
Verkligare än nåt du kan skapa.
Vare sig det var lycka eller sorg eller nåt däremellan,
så var det äkta känslor.
Och det är nödvändigt!
Det är vad jag äntligen kan känna här framför dig.
En virvel av känslor, bra eller dåliga.
Det är mer värdefullt för mig än guld.
Och jag är ledsen.
För vad?
Pilen. Jag vet att det gjorde ont.
De är här.
Det här är min dotter!
-Hon är inte perfekt... -Inte relevant.
Inte jag heller!
Det är ömsesidigt!
Perfekt sagt, min vackra son.
Backa!
Det här är mitt hem.
Stanna.
Dra er tillbaka.
Backa, allihop.
-Va? -Jag förstår inte.
Vi ska rädda dig, herrn.
Ni kan inte rädda mig. Jag är räddad.
Av min bror.
-Herrn? -Ja, han hjälpte mig att inse...
att jag kan ha gjort fel.
Om ni sa att jag aldrig skulle säga så,
vilket jag aldrig skulle, men här är vi.
Nu kan ni gå och hitta er egen väg.
Det går inte ihop.
Det måste vara en kod.
-Blinkar han i kod? -Jag tror att jag ser det.
Ni är entledigade.
-Säger du att vi inte ska tro dig? -Nej.
Nej, jag... Stopp!
Jackson.
Dörren är öppen.
Snälla, ta reda på vem du är.
Jag uppmanar dig att finna din egen lycka.
Det är vad vi alla förtjänar.
Jag...
-Jag... -Jag...
-Din filosofi lever vidare! -Även utan dig!
Det vill jag inte.
Jag...
Jag är inte så bra med ord.
Jag tittar till Constance.
Då så... Vad kan jag göra?
Är du händig?
Jag förstår inte frågan.
Ta en hammare.
Den är klar!
Herr Benedict! Nummer två!
Jag hittade henne så här.
Det här är mitt fel.
Så jag fixar det.
Nej.
Det gör vi båda två.
Kom igen. Det måste finnas en lösning.
Är vi säkra på ljuslådan?
Ja, min läkare försökte med nåt liknande.
Det fungerar bara innan de blir så här.
Men om vi för in en elektrod
i högra hjärnhalvan av frontalloben...
Hon skulle förlora all funktion i vänster sida.
Det finns värre saker.
Jag vet.
Men det var en mekanisk process.
Det måste finnas en liknande lösning.
-Kanske inte. -Det var hjälpsamt.
Tänk om lösningen är emotionell?
Jag är skeptisk.
Din process utlöser en artificiell lycka, eller hur?
Vad händer med den riktiga?
-Den riktiga glädjen? -Inget.
Precis. Den är begravd, nedtryckt.
Obearbetad till den grad att den bränner banan
och gör att man inte kan känna nåt.
Jag föreslår att vi försöker återuppbygga den banan.
Vägen tillbaka till lyckan.
Hur då?
Så...
Vad ska vi göra?
Vi försöker återställa Constances förmåga att känna lycka.
Eller nåt annat.
Som de hon bryr sig mest om i den här världen,
tror jag att ni tre är i bäst position att hjälpa till.
Åter till min första fråga. Vad ska vi göra?
Var bara er själva. Prata med henne.
Det är ni som gör henne lycklig.
-Gör vi? -Ja.
Hej, Constance. Jag antar att du kan höra oss?
Du är inte alltid den snällaste...
-Kate! -Vad gör du?
Jag kommer till saken.
Vilket är att trots den obevekliga vresigheten
älskar vi att umgås med dig.
Nästa.
Minns du när du hade sönder Viskaren med din hjärna?
Visst var det kul? Härliga tider.
Så...
Låt oss skapa fler minnen.
Vänskap? Skratt? Kul?
Du rabblar bara trevliga ord.
Constance, vi vill ha dig tillbaka. Snälla. Vi älskar dig.
Vi gör henne inte lycklig.
Vi irriterar henne.
Det kanske är det.
Vad gillar Constance mest av allt?
-Att förolämpa oss? -Precis.
Det gör henne lycklig.
Det är så hon visar kärlek.
Okonventionellt, men sant.
Låt oss få henne att förolämpa oss.
-Hon kan inte prata. -Inte just nu.
Men tänk om vi gör det oemotståndligt?
Om jag skulle säga hur mycket jag gillar kramar...
Hur länge kan hon motstå?
Det går emot hennes biologi.
Constance.
Jag älskar att kramas. Jag älskar det.
Har du sett de nya tyska maglevtågen?
Blå vertikala ränder. Jag flippar ut.
Vet du vad det bästa med min hink är?
Den är inte knuten till känslomässiga behov.
Det är ett logiskt sätt att förbereda sig.
-Kom igen. -Du, Kate.
Vem är den bästa rimmande poeten?
Måste jag välja en?
Alla är bra.
Skogen är ljuvlig, mörk och djup
Men jag har löften att bevara Och mil att gå innan sovtimmar är tänkbara
Framgången är som ljuvast För de som aldrig lyckas
För att förstå värdet Måste ett behov uttryckas
Gå inte stilla när det är natt
Rasa mot det slocknande ljuset Som kommer ifatt
I april faller regnet
Efter torkan i mars Och pressar sig ner till rötterna
Vet du vad jag älskar mer än nåt annat?
Mer än kramar?
Jag älskar en stor, ljus, överdådig
pullover.
Jag är hellre i koma än lyssnar på det här.
Hon är tillbaka.
Constance!
-Herregud. -Nej, nej.
Inga kramar. Inga kramar.
Nej.
Tack för hjälpen.
Tack för att du säger adjö innan du överger oss igen.
Är det att överge om man säger adjö?
Vad sägs om det här?
Hälsa på mig i Stonetown.
Jag visar er gärna mitt andra hem.
-Lämna madam Chops här. -Nej.
Kanske ett skyddande fodral?
Vi får se.
Hej.
Då så...
Tillbaka till lägret?
Ja.
I och med den här och Constance
har vi nu mallen för att göra nåt åt det här.
Jag måste sätta igång.
Skönt att du är tillbaka.
Ja.
Jag tappade perspektivet lite här.
Det kan hända den bäste.
Men den här organisationen behöver mer än ett perspektiv.
Så om ni är villiga
vill jag att ni två tar på er ledarrollen.
Gärna.
-Om fem veckor. -Va?
Fem.
Är jag inte bjuden?
-Nej. -Inte?
Kate.
Du blir nog glad att höra att jag inte tänker fråga
om du behöver en jacka.
Jag uppskattar det,
men det gör inget om du gör det ibland.
Nu vill jag träffa Madge.
Okej. Jag var lite klängig.
Det här är inte lätt.
Jag är glad att du har hittat din plats på Boatwright.
Jag har två platser.
Kom. Så ja.
FRESCOS LAKANTJÄNST
CIRKA 5 VECKOR SENARE
VÄRLDSCUPEN I ANTWERPEN
-Ja! -Ja!
KAZEMBE OCH TVÅ VINNER
Hej, Reynie. Hur är läget?
Terminen börjar bra.
Jag ser fram emot ditt besök. Alla ser fram emot att träffa dig.
Hej, Reynie. Kate här.
Jag ville bara skriva
att vi är hemma och jobbar igen.
Jag tror att vi har flyt.
Du bad om ett brev. Det här uppfyller det kravet.
Varsågod. Constance.
TILL EN ANNAN TRÖJA
Lägger gamlingar pussel för att hålla igång hjärnan?
Jaha, hej.
Vissa gör säkert det.
Vetenskapen är tydlig med fördelarna.
Då kanske...
Du kanske kan ta reda på var jag kommer ifrån?
Jag försöker gärna.
Och förresten är jag bara 51 år.
Jag vet. Det är vidrigt.
Jag ser ut som 46.
-Det är mycket bagage. -Ja.
Jag går med i klubben.
-Jaså? -Tro mig, det är nödvändigt.
Vi har tydligen en syster.
Och hon är inte lika snäll som jag.
Undertexter: Louise Bengtsson